Название | No mīlestības līdz naidam… un atpakaļ |
---|---|
Автор произведения | Edgars Auziņš |
Жанр | |
Серия | |
Издательство | |
Год выпуска | 2024 |
isbn |
– Kā jūs zināt, kas žūst? – Igors pasmīnēja, pārsteigts par Vikinas zināšanām par kāda cita personīgo dzīvi.
– Jā, mūsu pilsētā visi zina par visiem. Un mana māte joprojām strādā tirgū, un tas parasti ir foršāks nekā internets.
– Un tomēr, kas notika starp viņiem?
– Es nezinu, bet viņi teica, ka viņš, šķiet, viņu krāpj izlaiduma ballē ar viņas labāko draugu. Kopš tā laika Gļebka ir jūrās, un Kapka nevienu sev klāt nelaida. Bet, redzu, viņa tevi ielaida, pat piekrita precēties. – Viņa iesmējās, it kā nosodītu, bet es nesapratu, kurš no viņiem.
Igors redzēja Vikijas neslēpto interesi par viņu kā vīrieti, viņa visos iespējamos veidos mēģināja demonstrēt visus savus vilinošākos izspiedumus, bet viņš tikai pie sevis pasmaidīja, lai gan bija uz ko skatīties.
– Un tas draugs? Un kā ar Gļebu? – Igors vēlreiz jautāja, vēlēdamies noskaidrot šo jautājumu līdz galam.
– Kā ar tavu draugu? Sasodīts, es aizmirsu, kāds ir viņas uzvārds,” atcerēdamies meitene sarauca pieri. – PAR! Ņina Košeļeva! Kas viņa ir? Viņas vecāki gribēja apprecēties mazā meita, – pie šī vārda Vika uzmeta smieklīgu seju, – un Gļebs, bet tas nesaauga. Mums ir apjukums. Māte stāsta, ka viņi tomēr mēģinājuši, un tādā veidā pati Ninka vajāja Gļebu, bet viņš viņu sūtīja.
Tad Vika pievērsa sarunu viņam, mēģinot atklāti noskaidrot viņa bagātību un sociālo statusu.
"Nu, tu nesaņem daudz," viņa pasmaidīja un pamāja ar plaukstu, kad viņš nosauca savu ienākumu summu. – Tava mašīna ir forša, pulkstenis Ķīnā nav lēts, apģērbs, ko tu valkā, maksā kā divas no manas mātes algām.
– Labāk saki, ko tu darīsi? Tu tikko pabeidzi skolu, vai ne?
– Jā, pagājušajā gadā. Tagad es strādāju kafejnīcā,” meitene atkal ieņēma vēl vienu vilinošu pozu, saliekot vienu kāju zem otras, no kuras viņas “visiekšējais” bija Igora priekšā, pilnā redzeslokā, un izbāza krūtis tā, ka viņa izskatījās. tieši viņam sejā kā ierocis, gatavs kaujai.
Viņa Igoram neteica, ka papildus viesmīles darbam viņa ir Armēna saimniece, kura viņai dāsni maksāja “par sīkām palaidnībām”, un viņa nevēlējās domāt par iestāšanās kārtību, lai izniekotu piecus savas dzīves gadus. Kad viņa šķirsies ar Armēnu, viņa atradīs citu vīrieti. Ne velti, kad viņa saprata, ka kļūst par skaistu meiteni, dabisku blondīni ar lielisku figūru, viņa sāka daudz laika veltīt savam izskatam. Mājās pie spoguļa viņa bieži iemācījās “uztaisīt nevainīgas acis” un vilinoši smaidīt. Vika ticēja, ka noteikti atradīs sev cienīgu bagātu vīrieti un viņai nekad nebūs jāstrādā.
– Kur, tavuprāt, vajadzētu doties?
"Es vēl nezinu," viņa piebalsoja vājumu savā balsī. – Mūsu pilsētā nav kur mācīties, tāpēc es neiešu mācīties par automehāniķi vai skolotāju? Mums jādodas uz reģionu. Bet es nevēlos dzīvot kopmītnē.
Viņa vēl gribēja aprunāties ar Igoru, taču viņš piecēlās, izsvieda izsmēķi un atgriezās dzīvoklī. Kapitolija viņu gaidīja savā istabā.
– Igor, lūdzu, šodien izbrauksim? – Viņa paskatījās uz viņu tādām acīm, ka viņa sirds neviļus sažņaudzās.
– Protams, kā tu saki. Cik ilgs laiks tev vajadzīgs, lai sagatavotos?
"Es jau esmu sagatavojies, atliek tikai atvadīties no saviem vecākiem."
Kad Kapitolija teica mātei, ka viņi dodas prom, viņa bija satraukta, bet devās viņus pavadīt līdz automašīnai. Vika vēl bija rotaļu laukumā, viņa jau bija pārcēlusies uz šūpolēm un klusi šūpojās. Kamēr Kapitolija un Igors iekāpa mašīnā, viņš pastāvīgi juta uz sevi meitenes intensīvo skatienu, kas lika viņam justies neomulīgi.
4. nodaļa.
Kapitolija bija laimīga, kad viņas vecāki pieņēma Igoru par savu līgavaini. Kad viņi bija vieni virtuvē, tēvs viņu pirmo reizi mūžā apskāva un noglāstīja galvu.
– Jūs jau esat kļuvis pilngadīgs. Priecājos, ka atradi Igoru. Viņš ir labs cilvēks. Esi laimīgs, Kapenka.
Meitene nespēja novaldīt asaras un kādu laiku klusi raudāja uz tēva pleca.
Nākamajā dienā ieradās ciemiņi, kuriem mamma sarīkoja Igoram apskati. Tad visas “tantes un onkuļi” pienāca pie viņas un izteica savu prieku un vēlēja laimi. Vakariņas izdevās labi, vienīgi Vika, kuru viņa tagad negribētu redzēt pie galda, viņu satracināja. Un arī Marfu neviens neaicināja, viņa vienkārši ieradās pie viņiem ar savu meitu, it kā uz savu māju. Meitene pilnīgi nekaunīgi nopētīja savu Igoru ar vērtējošu skatienu un tajā pašā laikā uzmeta viņai dīvainus skatienus. Tad Kapitolija nolēma nepievērst uzmanību Vikai, pamanot, kā Igors vispār nereaģēja uz meiteni.
Kad gandrīz visi viesi bija devušies prom, palika tikai tante Sveta, viņa sāka tīrīt galdu, negribēdama klausīties ierastās sapulcēm tenkas. Bet, kad es kārtējo reizi iegāju istabā, lai savāktu dakšiņas, es dzirdēju, ka mana tante teica, ka rīt nāks Gļebs. Viņai viņa vārds bija kā sitiens pa sirdi, viņa nobālēja un nometa dakšiņas uz galda. Līdz šim viņa nav spējusi viņam piedot viņa nodevību. Kapitolija atrada spēku, atkal savāca dakšiņas, aiznesa tās uz virtuvi un tad devās uz savu istabu, aizvēra durvis, lai būtu viena. Viņa nezina, ko atbildētu Igoram, ja viņš viņai jautātu par Gļebu. Galu galā viņš redzēja, kā viņa reaģēja uz šo vārdu.
***
Gļebs. Viņas pirmā mīlestība. Viņas pirmās sāpes. Reiz viņai šķita, ka viņa ir vislaimīgākā, kad viņš sauca viņu par savu mīļāko meiteni un viņam nebija vajadzīgs neviens, izņemot viņu. Pats tieši pateica, ka pēc izlaiduma tūlīt dosies uz dzimtsarakstu nodaļu, iesniegs iesniegumu un kopā dosies uz reģionālo centru iestāties. Viņš bija pirmais izskatīgais vīrietis, garš, melnas cirtas, acis melnas kā nakts, tumšs, pārliecināts, ar nekaunīgu skatienu, bet ar viņu vienmēr bija uzmanīgs un maigs. Gandrīz visas meitenes gribēja ar viņu draudzēties, bet viņš viņai sekoja. Viņa neticēja, ka viņai varētu patikt tik populārs puisis, viņa domāja, ka viņš uz viņu derēja, taču pagāja laiks un Gļebs nelika viņu mierā, arvien biežāk sāka stāstīt par savām jūtām. Un pēdējā klasē viņš atzinās mīlestībā un teica, ka ļoti vēlas kļūt par viņas vīru. Viņš pieņēma faktu, ka viņa neļāva viņam viņu apskaut un skūpstīt, un piekrita pagaidīt līdz kāzām.
Galu galā Kapitolija padevās savām jūtām. Arī meitenei viņš ilgu laiku patika. Viņa pieņēma viņa panākumus, lai gan viņas draudzene Ņina pastāvīgi šņāca uz Gļebu, mēģināja viņu nošķirt no Kapitolijas, stāstot viņai dažas garas pasakas par viņa seksuālajiem varoņdarbiem, jo viņš pastāvīgi atradās viņai blakus un darīt visu, ko viņas draugs ziņoja, vienkārši nebija iespējams. .
Viņa devās uz savu izlaiduma balli visrožākā noskaņojumā, blakus bija viņas mīļotais puisis, kurš bija gatavs viņas labā darīt visu un kurš kļūs par viņas vīru. Viņš pat nepievērsa uzmanību, kad viņi par